Haló.
Kdo jste? Co vlastně chcete?
Holly
Hollywood
Hollywood Classic
Hollywood Classic Enter
Hollywood Classic Entertainment
uvá
Hollywood Classic Entertainment uvádí
Hollywood Classic Entertainment
Hollywood Classic
Hollywood
STRACH NAD MÉSTEM
Nenechávej to vyvěšený, rozumíš?
Kde jste vzal moje nové číslo? Co?
Už toho mám dost.
Slyšíte? Už toho mám dost!
Řekněte: Už nepoložím telefon.
Jsem unavená.
Vy jste nemocný. Měl byste se začít léčit.
Řekněte: Už nepoložím telefon!
Já... už nepoložím telefon.
Proč jste změnila číslo?
Jak to víte?
Je zapsané ve vašem modrém notýsku. Hned vedle telefonu.
Co?
Vy jste byl u mě?
Máte to tam hezké, moc se mi to líbí.
Zvláště vaše postel. Zkoušel jsem si ji.
Je příjemná a měkoučká. Pravá postel pro lásku.
Postel, která vám musí připomínat milence a chudáka, již mrtvého, manžela.
Že ano, Norah?
Vy jste byl... Vy jste byl přítel Pierra, že ano?
Ne, uklidněte se.
Ale můžete mi o něm vyprávět, protože jdu k vám.
Ne!
- Tak za chvíli. - Ne... ne!
Seznam...
"Policejní komisařstvík'
- Haló. - Pan Merklein? - Ano.
Tady Norah Elmerová. Právě mi vyhrožovali telefonem.
Proboha, nenechte jít nikoho nahoru.
- Vyhrožovali? - Ano, vyhrožovali.
- Prosím vás... nikoho. - Dobře, budu hlídat.
Ale sama dobře víte, že je možné jít rovnou z parkoviště.
A s tím nic neudělám. Měla byste upozornit policii.
Volala jsem tam, ale nikdo to nebere. Poraďte mi, co mám dělat.
Jenomže v noci musíte volat komisařství svého obvodu. Dám vám číslo.
Ano, děkuji, počkejte. Říkejte.
Défense 4452.
Ničeho se nebojte, madam. Na taková volání jsme tady zvyklí.
To víte, jsou to blázni. Vzrušují se strachem, který vyvolávají.
Všichni jen vyhrožují. Je to součást jejich hry, ale nikdy nepřijdou.
Ale co když opravdu přijde? Co mám dělat?
Zavolejte nás. Jsme u vás nejpozději za pět minut. Ale nebojte se, nepřijde.
- Na shledanou, madam. - Na shledanou. A díky.
Ne!
Pomoc!
- Kde ses nám toulal takovou dobu? - Tak trochu jsem vás nemohl najít.
- Jak vidím, bavíte se dobře. - Ahoj. - Co nám neseš?
Tady hlídka 147, avenue Georgese Méliese.
Pád z okna v 17. poschodí.
Předběžná identifikace: Norah Elmerová.
Úmrtí patmě v důsledku pádu.
Někdo jí těsně předtím vyhrožoval telefonem.
- Zůstáváme na místě, čekáme na vás. - Rozumím.
Díky.
Haló, 7. územní brigáda. 147, avenue Georgese Méliese.
Pád z okna. Jméno oběti: Norah Elmerová.
Zavolám kriminálku.
Haló. Z2 volá TV8.
Z2 volá TV8.
Kdo to je?
- Lazlo Papp. - Dobře.
A tenhle?
- Max Cohen. - Správně.
A tohle... to je herec, ne?
- Jean Gabin. - Výborně.
Co tenhle?
Toho neznám.
Není to herec,
není to boxer...
- Co je tam dole? - Nic.
To je sklep. Jen lahve.
Věci, co se na nic nehodí. Jako v každém sklepě.
Nestříl ej!
Co je tohleto?
Neudělal to schválně, šéfe. Měl strach.
- Dobrý? - Jo. - To je on.
Neudělal to schválně, šéfe.
Dobře.
- Odkud vlastně jste? - Z Afriky. Z Mali.
- A vy tady bydlíte? - Ano, šéfe.
- Kolik vás je? - Čtyřicet.
- Kolik platíte? - Třicet franků měsíčně.
Ten sklep se mu teda vyplatí, sviňákovi.
Nůž.
Tak vidíš, musím se ti omluvit.
Měl jsi pravdu.
Je to totiž obyčejnej sklep.
S lahvema a zbytečnejma věcma.
Prostě sklep.
Podívej, ty krvácíš.
No jo.
Není to bodnutí nožem?
- Teď, když to ří áš... - A kdo by ti dal ránu nožem?
Ve sklepě nikdo není.
- Kdepak. - Tady nikdo není.
Kdo to mohl udělat?
Co to děláte?
Poranit policajta nožem, to je dost vážný.
- Nikoho jsem nezranil. - A tohle?
To jsem nebyl já.
Jo. Jenže teď tady máme otisky.
Takže...
Není to herec, není to ani boxer...
Já ti napovím, abych ti pomohl.
Došlo k přepadení banky v Asnieres. Říká ti to něco?
Jeď!
Máš pět vteřin. Slyšíš?
Pět vteřin.
Napadl jsi mýho pomocníka nožem.
Zastřelím tě...
v legitimní obraně.
Je to Marcucci. Byl tu před měsícem.
Od té doby jsem ho neviděl.
Tak dobře.
Jestli se Marcucci někdy objeví...
Zavolám vám, pane komisaři. Zavolám vám.
Jen moc neváhej,
jestli chceš, aby se to zahojilo.
Z2 volá TV8.
- TV8, slyším. - Kde jste byli? Už vás volám hodinu.
Kupovali jsme si buráky.
Nezastavujte se, běžte. Není tu nic k vidění.
Sedmnácté poschodí.
Předtím volala komisařství na obvodě.
Někdo s ní mluvil telefonem. Hrozil, že k ní přijde. Byla neklidná.
Kdo někdo? Muž nebo žena?
Dobrý den, komisaři. Bertond. Jsem soudní ohledávač.
Když jste zvonil, neslyšel jste výkřik nebo hluk zápasu?
Jenom její výkřik, nic víc.
Takže žena křičí o pomoc a vy jdete klidně na návštěvu k přátelům.
Nekřičela o pomoc. Jenom prostě vykřikla.
- Byl jsem tu poprvé, tak jsem si spletl dveře. - Dobře.
Chabozi, v domě neslyšeli nic?
Vyzpovídal jsem sousedy, ale údajně nic.
- Dělali pořádný rámus. Byla tam oslava něčích narozenin. - A tu oběť znají?
Moc ne, potkávali se jen na chodbě.
Podle domovníka to byla velmi tichá a diskrétní osoba.
- Chabozi, zavolejte obvodní komisařství. - Takže vy jste domovník?
Eugene Merklein, 45 let, svobodný.
- V kolik hodin se paní Elmerová vrátila? - Počkejte...
Díval jsem se právě na zprávy. Muselo být asi tak osm hodin.
Ano, to je ono. Kolem osmé hodiny.
Jak vypadala?
Myslím, že měla nějaký plátěný kalhoty.
- Myslím něco jako džíny, víte? - Na to se vás neptáme, můj milý.
- Byla rozrušená, nervózní? - Pardon.
Ne. Ne víc než jindy.
Nedávno ztratila svého manžela při automobilové nehodě, takže...
To je on? Ano, to je...
Víte... to byl pan Elmer.
A od té doby žila sama?
I předtím. On hodně cestoval. Nechával ji často samotnou.
A kdo je tohle?
To nevím.
Něco mi to ří á, ale...
Mám dojem, že jsem ho už v době viděl.
- Měla hodně návštěv? - Jak to mám vědět?
V tomhle zatraceným věžáku je 48 poschodí.
Doprovoď pána k těm zatraceným dveřím. Pošleme mu zatracený předvolání.
Letellier, kriminálka.
Nevolala vám jistá Norah Elmerová?
Správně. Stěžovala si na telefonního maniaka.
Poslali jste někoho?
To se stane desetkrát za noc. Nemůžeme tam jezdit.
- Tentokrát jste měli. - Proč?
Protože tahle už nezavolá.
Hele, díval jsem se na její korespondenci.
Takže kondolence,
šéf jejíko muže, přátelé, sestřenka z Nievre...
Ale tohle je něco jiného.
"Má drahá, vím, že se tě dotknu, ale musím opustit Francii
a nevím, jestli se sem ještě vrátím.
Zapomeň na mě, patří ti všechny moje city, srdce bolí..."
A podpis: Julio Cortes.
Vy se ani nenudíte? Se všemi těmi věžáky?
- Musí tu padat jako mouchy. - Jak to?
Jaké krásné povolání. Lidi skáčou, my je sbíráme.
- Je to pěkné, ne? Víš, co bych udělal? - Co?
Mám taky chuť skočit.
Řekneš jim, že v zaujetí pro případ - aféru století -
chtěl komisař udělat rekonstrukci.
Má něco s trávením nebo tak podobně?
Marcucci.
Komisař Letelliere, jasně... Tehdy to přepadení banky.
Jeden chodec byl náhodně zabitý. Letelliera vyhodili z oddělení.
No jo...
Ale byl zbaven viny, když objevili, že to byla kulka vystřelená Marcuccim,
- co zabila toho člověka. - Jo. Ale Marcucci je na svobodě.
Hele.
Najdi mi jeho adresu. Julio Cortes.
Muž s nemocným srdcem... spěchající opustit Francii.
Policie! Otevřete!
- V pořádku? - Dobrý, dobrý.
A pak, že mu krvácí srdce.
Zavolejte ambulanci.
- Co ří áš? - Já jsem nic neří al. - Dobrý.
Díky.
Je to příjemné si posedět.
Copak nevidíte, že krvácím? Chcípnu tady...
- Co chce? - Zřejmě ří á, že umírá.
Mně je to fuk.
Jemu je to fuk.
Zavolejte ambulanci!
Bože...
Proč jsi stří el?
- Nejdřív mluv, potom zavoláme ambulanci. - Co když umřu?
Bude to na vás.
Myslíš, že dokážeme přežít ty výčitky?
- Bude to tvrdý. - Zkusíme to. Pojď.
Necháme ho umřít a uvidíme, jestli sneseme ten šok.
Vraťte se!
Chceš něco?
Zavazadlo.
Dvojitý dno.
Ambulanci...
Rychle.
- Norah Elmerovou znáš? - Cože?
"Má drahá,
vím, že se tě tím dotknu, ale musím ihned opustit Francii..."
Nikdy jste nechtěli zavolat ambulanci. Chtěli jste mě dostat.
Prosím?
Dal jsem vám drogy. Chcípnu tady.
A vy mi čtete moje...
- Vypadněte. - Je mrtvá.
Norah?
- A tys ji zabil. - Já?
Hele, řekni nám pravdu, a za pět minut budeš v nemocnici.
Zabít Norah? Já?
Myslím, že tady jsme už skončili. Zavolej mu ambulanci.
Haló. Tady komisař Letelliere. Ano.
Pošlete mi... Počkejte chvíki.
Poslyš, když už jsme tady,
řekni mi pěkně rychle: Kdo ti dodával drogy?
Do háje...
Bylo to tam v baru Fregate na náměstí.
Vždycky někdo jinej.
A je to.
- Co se děje? Mají dnes volno? - Já nevím, kde jsou.
Nerušíme vás, doufám.
Vše nejlepší, šéfe.
Vrátil se?
- To snad ne... - Váš informátor telefonoval před chvíkí.
- Marcucci je v Paříži. - V Paříži?
Duviele, co ještě víte?
Soudní lékař nám volal zatím první výsledky o Norah Elmerové.
Zřejmě zemřela, než dopadla na zem.
Lékař našel srdeční fibrilace.
Ty může vyvolat též intenzivní strach... a srdce selže.
- Stačí? - Moissacu.
- Chci tři muže na hlídce před bistrem Buráka. 24 hodin, rozumíš? - Ano.
A co s Norah Elmerovou, šéfe?
Kdyby se Marcucci objevil, nechte ho... a volejte.
Díky za šampaňský.
A to chtěl koupit šumivý. Ten blbec.
Říkal jsem mu šampaňský.
Komisař Letellier má práci. Jsem jeho spolupracovník.
Chci mluvit s komisařem Letellierem. Jedná se o Norah Elmerovou.
Komisař Letellier. Prosím.
Spravedlnost je vykonána.
Norah Elmerová zaplatila smrtí za své nejnižší pudy.
Byla to hnusná děvka, která špinila i ten nejsilnější smutek.
Budu napříště ramenem spravedlnosti, které odsoudí a popraví všechny ty,
kdo se válejí v tom sexuálním bahně, které zaplavuje svět.
- Kdo jste? - Řeknu vám to, komisaři. - Zkuste to zaměřit.
Ale dovolte, abych vám nejdřív zavěsil.
- Pro případ, že byste se pokoušeli najít, odkud volám. - Sakra!
Co je to za blbost?
Komisař Letellier, prosím.
Četl jste Dantovo Peklo, komisaři? Určitě ne.
Tedy já jsem Minos.
Po každém z mých rozsudků dostanete dopis. Kopie bude zaslána tisku.
Bude obsahovat jméno oběti a fotografii, která bude znázorňovat část mého těla.
Složíte si je jako skládačku a jednoho dne získáte celý můj portrét.
Pak budete znát Minose.
Ale do té doby se svět bude třást.
Šéfe.
"Zabil jsem Norah Elmerovou. Minos"
"Zabil jsem Norah Elmerovou."
To tvrdí tajemný pisatel v dopise adresovaném France-Soir
a podepsaném Minos.
Není to poprvé, co se k tomu nějakej blázen hlásí.
To je pořád.
Ti, kteří píší do novin nebo nám telefonují,
nejsou zlí.
A pokud jde o tohle, nic nedokazuje, že šlo o vraždu.
No... Tak tedy...
Není to nic zlého.
Letelliere.
- Dělal jste karate, myslím. - Ano.
- A taky judo, že? - Ano.
- A v rychlostřelbě si nevedete špatně. - Nechte toho, to mi provedli na vojně.
Mluvíte anglicky? Jo? Tak umyjte záchod.
Chci seznam všech žen, které v posledních 3 měsících žádaly změnu telefonníko čísla.
A chci také vědět, z jakého důvodu žádaly tu změnu.
- Promiňte, že jsem vám zkazil efekt, pane. - Letelliere.
Víte vůbec, kolik případů bylo vyšetřeno prohlídkou záchodů?
Minos. Dantovo Peklo. Blázen.
Nejdřív ho slyším dýchat. Ostrý dech.
- Něco jako vzdychání. Trvá to pár vteřin. - A mluví na vás?
Ano. Za chvilku urážky. Nechutnosti o mém soukromém životě.
Ze začátku jsem zkoušela zavěsit, ale volá ihned znovu
a já nemohu nechat telefon vyvěšený kvůli pohotovosti. Volá pořád.
Už vůbec nespím. Takhle to dál nejde.
Pierre.
- Dobrý den, Hélene. - Přišla policie kvůli těm telefonátům.
To je dobře.
Poslyšte, musí se něco stát. Ona je na pokraji zhroucení.
Připojíme ji na odposlech. To je všechno, co můžeme udělat.
- Co je to? To je tvoje? - Ne.
Otevři to.
Já mám rád tohle auto. Zvykl jsem si na něj.
Je v tom třeba bomba.
"Dante: Božská komedie"
Začíná mě už štvát, ten tvůj kámoš.
800 žádostí o změnu, z toho 260 žen.
Už jsme jich dnes viděli sedm a mám toho po krk.
- Přestaň už číst. - Ano.
Jedna dáma, jejíž číslo se liší od čísla taxíku.
Prostitutka, která pracovala na telefonu a chce udělat čáru za svou minulostí.
Ošetřovatelka, která je každou noc probouzená maniakem.
- Koho to zajímá? Přestaň si číst. - Tady.
Poslyš. "Minos, to je hlas svědomí.
Strašný hlas, který soudí činy a který potom vysvětluje rozsudky."
- To přece ří al Minos. - Je to blázen.
Má hračku, ale já nemám čas. Další se jmenuje Germaine Doizonová.
Nemusíme tam přece chodit oba. Hodíme si mincí, kdo tam půjde.
Panna jsem já, orel jsi ty.
Stejně půjdu já.
- Kdo je to? - Policie.
Policie?
Počkejte malou chviličku. Hned to bude.
Dobrý den, komisaři. Pojďte dál, prosím.
Povězte mi něco o těch telefonátech, madam.
Je to pěkné, ne? Jaké krásné povolání!
Víš, co bych udělal? Pošleme mu předvolání.
- Ta mince je zfalšovaná. - Sám jsi jí házel včera.
- Tak ty jsi paroháč? - To ty jsi ženatej.
No jo, ksakru.
Klid. Možná je vášnivá, ta Germaine Doizonová.
Muž byl klenotník. Měl zbrojní pas.
- Je nabitý? - Samozřejmě.
Ten prasák mi vyhrožoval, že přijde. Tak čekám.
- Chcete cigaretu? - Ne, díky.
Proč "ten prasák"?
Měla jsem říct "ten nemocný".
Určitě. Nemůže za to.
Ale dělá mi ze života peklo, tak proč ho mám omlouvat?
Chcete se napít, komisaři? Kafíčko, že?
- Ne, díky. - Opravdu?
Proč "nemocný"?
Protože ten chlap není normální, to je jasný.
Vám se zdá nemorální, označit hřích a zkaženost, která nás všude obklopuje?
- Cože? - Je jednodušší nazvat ho bláznem, že?
To vám dovolí zavírat oči nad sebou. Pokračovat ve svém životě bez výčitek.
- Přiznám se, že vám nerozumím. - Chtěl jsem vás pochopit, to je vše.
Policista, který není natolik citlivý, musí rozumět zločincům, chápete?
Ano, ale na tom nic není. Je to ubohý blázen.
- A asi impotentní. - Myslíte?
Když ří á ty špinavosti, musí snít o tom, že by je dělal, ale nemůže.
Ano, je to určitě impotent.
A jak si myslíte, že vypadá? Tedy podle hlasu.
Já nevím.
Nemůžu si představit normální obličej, jako je váš. Ani jeho tělo.
Není to nejspíš ani zrůda, ale spíš něco beztvarého.
Musím říci, že ještě napůl spím, když na mě mluví. Je to jako zlý sen.
Když slintá na můj soukromý život,
představuju si něco jako obrovskou zelenou housenku.
A samozřejmě, že váš soukromý život je bez poskvrny.
Samozřejmě. Mám chlapy, komisaři.
Jsem vdova už pět let a úplně normální. Měla jsem jít do kláštera?
Prominete mi mou upřímnost? Občas se trochu odvážu, mám to ráda.
- Dal bych si přece jenom tu kávu. - Ano, hned vám ji přinesu.
- Máte rád silnou? - Už přibližně víme, jak vypadá Minos.
- Sestavili jsme počítačový portrét. - No a?
Není to zelená housenka. Je spíš hezký.
Dost hezký, aby vyvolal touhu v kdejaké děvce.
A dost silný,
aby jí nepodlehl.
TV5 volá TV8. Jsme před bistrem Buráka. Nic se neděje.
Neopouštějte auto. Ne, abyste se šli projít.
Kdyby vás Marcucci zahlídl, všichni tři půjdete řídit dopravu.
- Jasný? - Jasný.
Já teď auto nepotřebuju.
- Vem si ho. Ty v něm umřeš. - Myslíš?
Jo. Vrátím se autobusem.
Už jsou tam tři chlapi v akci.
Máš cigarety?
Ne. Došly mi.
Poslouchej, to je nesrozumitelný.
Jo. Není to snadný čtení.
Jestli to ten blázen dočetl, měli by ho osvobodit.
Dobrý, já jdu za Germaine.
- Užij si to. - S tebou to cloumá.
Doprovodím tě. Tak se hezky usměj.
- Dohoním tě. - Jo.
- No teda. - Třeba šla ven.
To určitě ne. Volala na mě z okna, abych jí přinesla nahoru kočku.
Jste domovnice?
- Ano. - Máte rezervní klíč? - Ano, proč?
Dojděte pro něj. Policie.
Jak se jmenuješ?
Já vím. Kočka. Nebo tak nějak.
Ty nejsi moc hezká, víš to? Nejsi moc hezká.
Ale hodná. Předeš.
To jsi spokojená.
Můj bože!
Hlídej východ z domu.
Klid, nahradíme vám to.
Každý okamžik můžete vldět v galeríi Lafayette něco nového.
Teď právě probíhá přehlídka manekýnek ve třetím patře.
Duviel právě volal. Marcucci je u Buráka.
- Je to dlouho, co volali? - Asi tak...
- TV5 volá TV8. TV5 volá TV8. - TV8, slyším.
Sledujeme Marcucciho, šéfe.
Jsme teď na spojnici západní dálnice s vnějším okruhem.
Jede v Thunderbirdu. Poznávací značka 7199 MB 75.
- Duviele, nesmíš ho ztratit. - Já vím, šéfe.
Ztratíme ho.
Duviele, co se děje?
Právě jsem projel na červenou, ale bez potíží.
Marcucci si mě nevšiml. Aspoň doufám.
Právě vyjíždíme kousek od Porte de la Muette.
Šéfe, jsme na avenue Henrí-Martin. Někde u ulice de la Pompe.
Jedeme k Trocadéru.
Jedeme po avenue Kléber, směr na Etoile.
Co mám dělat, šéfe? Šéfe, co mám dělat?
Tak co, proboha? TV5 volá TV8. Co mám dělat, šéfe?
Nechávám Minose. Duviele, jedu za tebou.
- Doufám jenom, že víš, co děláš. - Drž hubu.
Sjíždím ke křižovatce.
Duviele, poslouchej. Jsem na křižovatce. Postavím se křížem přes Champs Elysées.
Myslím, že mě vidí. Přejel do protisměru.
Přejíždí Champs Elysées. Vjíždí do boční ulice.
Šéfe, ztratil jsem ho. Jsem zablokovaný mezi auty.
Hele, támhle je. Duviele, nech toho, našel jsem ho.
Policie. Jen se na něco podívám.
- Kam je ta obrazovka vpravo dole? - Národní přes Denfert.
Tady dispečink. Volám vlak 603.
Vlak 603, slyšíte mě?
Tady je vlak 603. Slyším vás, mluvte.
Žádám vás, abyste nezastavoval v dalších stanicích.
Pokračujte v jízdě bez zastávky až do dalšíko pří azu.
Vlak, který jede před vámi, má náskok přibližně šest minut.
Vlak 603, slyšíte mě? Odpovězte.
Dispečinku, slyším vás dobře. Konec.
Cestující, ustupte od kraje nástupiště. Prosím.
Vlak 603, máte pět minut do vlaku před vámi.
Všichni na zem!
"Poprvé v historii zločinu obviňuje vrah policii, že ho nechala záměrně uprchnout.
V dopise adresovaném novinám Minos - škrtič žen - tvrdí:
Byl jsem několik metrů od komisaře Letelliera, když zanechal pronásledování."
A ve Figaru: "Minos obviňuje policii. Jestli zítra spáchám těžký zločin,
komisař Letellier za vše ponese těžkou zodpovědnost."
"Komisař dává přednost vyřizování svých účtů s podsvětím.
Mezi Minosem škrtičem a Marcuccim Letellier veden pomstychtivostí..."
A tak dále...
Strávil jsem dnes dvě hodiny s psychiatrem. Poslouchali jsme nahrávky Minose.
A?
Podle něj máme co dělat s paranoidním schizofrenikem.
To není dobré. Vůbec ne, že?
Mezi dvěma krizemi máme co dělat s dokonale normálním člověkem. Mužem zdravým.
A tento muž, kterého si váží domovnice a sousedé,
se náhle změní v krvežíznivého šíkence, který odsuzuje na smrt všechny,
kteří nesdíkejí jeho pojetí morálky.
Minos je obrovskej případ. Každej policajt by na něm chtěl dělat.
Já ne.
Marcucci. Rok, pět let, deset...
A pak bych ho dostal. Moje kategorie.
Ale ten Schizos Tendence Paranoia, to není můj typ.
Nenajdu odstup.
Proto žádám vás, pane řediteli, abyste mě odvolal.
Takže...
Letelliere.
Nezdá se vám, že přeháníte?
Ve stylu malá noha, malé ruce, nic v hlavě, ale ve svalech?
A co jsou vlastně svaly?
Pár gramů ztvrdlé želatiny, umístěné, kde je třeba.
Ale občas vám to zachrání život.
Letelliere, jste komisař kriminálky, ne vyhazovač v nočním podniku.
Že by se vám víc líkil psychologický western, to je vaše věc.
Ale takhle to nejde.
Minos vás obvinil, Letelliere. Pošpinil vás.
A vy si to s ním musíte vyřídit.
Ten schizofrenik s paranoidními tendencemi vás dostal do bláta až po krk.
A jestli okamžitě nezkusíte něco udělat, můžete se spolehnout,
že já vás potopím úplně.
Prosím o prominutí, pane řediteli.
Mohu odejít?
Odneste tohle do laborky.
- Ať na tom stráví třeba několik nocí, ale chci vědět, co to bylo. - Dobře.
- Kde jsi ten skleněnej brak vzal? - Na střeše.
Minos ztratil něco, co se rozbilo, když to padalo.
Budete dlouho takhle vyskakovat? Je to dost příšerný.
Už spolu trávíme druhou noc. A pokaždý, když někam vejdu, vyskočíte.
- Měla byste si už zvykat. - Neberte si ji. - Proč?
Je naštípnutá.
- Tak proč si ji necháváte? - Já nevím!
Já se neschovávám.
Jenom, prosím vás, nevyskakujte, to jsem já. Už jdu.
Měla byste si jít lehnout.
Ne.
Přestaňte kývat hlavou.
Už dva dny kýváte hlavou. To je taky příšerný.
- Hélene? - Ano. - Vzbudil jsem tě?
Ne, nevzbudil. Nejsem tu sama. Jsem tu s někým od policie. Víš proč.
- No a? - Nic nového.
- Tak zítra. Líkám tě. - Zítra.
- Řekněte tomu breptovi, ať už nevolá. - Volá, protože se o mě bojí.
- A není to brepta! - Já vím.
Je to šéf kliniky a otec dvou dětí. Myslela jste si, že to nevíme?
Připomínám, že máme odposlech. Kontrolujeme každé zavolání.
Čtu všechny noviny.
Vláčejí vás blátem už tři dny. Máte důvod být nervózní. Ale já taky.
Vždyť kvůli Minosovi už nespím celé týdny.
Jděte si lehnout.
- Nepotřebuju vás. - Ne!
Přišel jste sem otrávený a já to všechno odnesu. Ale to nemusím trpět.
- Nehloupněte. - Jděte pryč.
Můj bože, Pierre.
- Že jste zapomněla. - To bylo dnes večer? - Ano.
- Znáte komisaře Letelliera, Pierre? - Ano, potkali jste se v nemocnici.
- Dobrý večer, komisaři. - Dobrý.
Tolik jste chtěl, abych to oznámila policii. A teď musím být pořád u telefonu.
Tak je to lepší. Máme spoustu času, až nebudeme mít problémy.
- Dobrou noc, Hélene. - Dobrou noc, Pierre.
- Dobrou, pane komisaři. - No jo.
Dobrou noc.
"Eso kriminálky si hraje na western uprostřed Paříže."
Dostat Mercucciho loni, byl bych hrdina.
Hlavní komisař kriminální brigády...
čeká u telefonu, až zavolá jeden cvok.
Můj bože.
Když si vzpomenu, co jsem si myslel jako kluk...
Ano?
Ano.
Co jste si myslel?
O policii a tak.
Něco na mě zapůsobilo. Obraz.
Americká policie, která doprovázela návštěvu.
Šli s rukama na kapotě, auta jela krokem
a jejich pohled byl zvláštní.
Hledali někoho na střechách, ukrytýho někde za oknem.
Byl jsem kluk.
Když jsem viděl ty chlapy ve zprávách,
ří al jsem si, že to je policajt.
Ještě nikomu jsem to nevyprávěl.
- Naštěstí. - Co?
- Říkám, že naštěstí jste to nikomu nikde nevyprávěl. - Proč?
- Protože je to zvláštní. - Co to má znamenat?
To znamená, že jistý komisař Letellier už třicet let chce být gorilou.
Promiňte, ale to je přece pitomost.
Tušila jsem to, když jsem přečetla ty noviny. Komisař - eso kriminálky.
Čekala jsem, že budete zastydlej.
Ale tolik?
Mentálně je vám 12. Mému bratrovi je 9 a je vyspělejší.
Nejsem možná génius, ale vy taky ne.
Četla jste si, já jsem si poslouchal vaše hovory.
Váš pěknej román s chirurgem. To je ale blbost.
Ona ho miluje a on je ženatý otec. Najdou štěstí? Prodej každý čtvrtek.
On: Ahoj. Promiň, drahoušku. Nemohu k tobě dnes večer přijít.
Objevil se tu jeden kolega bez ohlášení. Ona: Nelži, budeš večer se svou ženou.
On: No tak, miláčku. Víš dobře, že mezi námi už nic není.
Ona: Tak proč se nerozvedeš? On: Děti by to nepochopily, lásko.
Já: Možná se považuju za kovboje, ale aspoň si nehraju se svým nadřízeným.
Jste spokojenej?
Jsem unavenej.
Sundejte si košili.
Prosím?
No tak. Sundejte to a pojďte sem.
Dělám rehabilitaci. Určitě to potřebujete.
Pojďte si lehnout.
- Je to dobré? - Báječné.
Když jsem před chvíkí ří al... Teda, ne zcela vážně...
A já když jsem ří ala, že jste zastydlej...
Promiňte mi.
Haló. Kdo je u telefonu?
Víte to dobře, Hélene. Viděla jste zase svého milence, že?
Viděla jste ho. Řekněte mi to.
Ale já mám přece právo dělat si, co chci.
Zákon vám dává právo, církev pokrytecky zavírá oči.
Modemí svět vám tleská, ale moje spravedlnost,
protože nějaká musí existovat, vás už odsoudila.
Pokračujte.
Než jste volal, právě jsem se chtěla milovat s mužem.
S mužem s tělem muže. S rukama muže.
Milovat se, Minosi... Vy asi nevíte, co to je, ale může to být moc krásné.
Sedí tady stále vedle mě. A je skoro nahý.
Špinavá děvko, snažíte se zjistit, odkud volám.
Neměla jste ho provokovat.
Vás jsem provokovala.
Asi není moc rád.
Vůbec není rád.
- Haló. - Slečna Grammontová? - Ano.
Tady nemocnice Trínité. Máme tu nehodu.
Profesor jde na operační sál. Čekají na vás.
Přijdu.
Doprovodím vás.
Měli bychom oznámit Minosovi,
že válet se v sexuálním bahně je, zdá se, čím dál obtížnější.
- Ahoj, kovboji. - Zastydlý a debilní kovboj.
Ale můžu vás ujistit,
že kdybyste měl hlavu jako Einstein, nedělala bych vám masáž ramen.
- Kolik je vašemu bratrovi? - Devět. - Dobře, pokusím se ho dohonit.
Kdybyste tu měl ještě nějaký čas zůstat, koupím vám holící strojek.
Mechanickej. Se štětkou a s mýdlem, který dělá spoustou pěny.
To jste vy, Pierre.
No vida.
Přece jsme se setkali dnes v noci.
Milovala jste se doma s Letellierem.
No dovolte, Pierre.
Tělo muže, ruce muže.
"Zabil jsem Hélene Grammontovou. Minos"
- Máš nahrávky s Minosovým hlasem? - Ano, šéfe.
Chci si je poslechnout ve studiu s dobrou kvalitou zvuku. Prostě v nejlepším.
Budu napříště ramenem spravedlnosti, které odsoudí a popraví všechny ty,
kteří se válejí v tom sexuálním bahně, které zaplavuje svět.
- Ještě jednou? - Ne, další.
Haló. Kdo je u telefonu?
Víte to dobře, Hélene. Viděla jste zase svého milence, že?
Viděla jste ho. Řekněte mi to.
Ale já mám přece právo dělat si, co chci.
Zákon vám dává právo, církev pokrytecky zavírá oči.
Modemí svět vám tleská, ale moje spravedlnost,
protože nějaká musí existovat, vás už odsoudila.
Než jste volal, právě jsem se chtěla milovat s mužem.
S mužem s tělem muže. S rukama muže.
Milovat se, Minosi... Vy asi nevíte, co to je, ale může to být moc krásné.
Sedí tady stále vedle mě. A je skoro nahý.
Vraťte to k Minosovi.
Víte to dobře, Hélene. Viděla jste zase svého milence, že?
Viděla jste ho. Řekněte mi to.
Ale já mám přece právo dělat si, co chci.
Zákon vám dává právo, církev pokrytecky zavírá oči.
Modemí svět vám tleská, ale moje spravedlnost...
- Znáte tu píseň? ...vás už odsoudila.
Ano, ano. Mám ji tu.
Haló. Ano.
- Ano. Pan Moissac. - Ano. Díky.
Haló, Moissac. Slyším.
- Ve vašich archivech máte zvuky pozadí? - Ano, jistě.
To je seznam.
Potlesk nadšení. Potlesk slabé nadšení. Potlesk. Mumlání. Tohle!
Dobře.
Ano. Díky. Za chvilku.
Minos tě volal, když jsi odešel.
- Je nahrávka? - Duviel ji nese. Je tu hned. - Dobře.
Volá vždy ze stejný telefonní budky.
A ta budka je uvnitř nebo poblíž nějaký pouti.
- Šéfe, nahrávka. - Pusťte to.
Potřebuju nutně vědět, kolik je poutí v Paříži a v okolí.
Ano, hned. Díky, pospěš si. Čekám.
- Haló. Dejte mi komisaře Letelliera. - Kdo volá?
Řekněte mu, že volá Minos.
Komisař Letellier není ve své kanceláři. Nezavěšujte.
- Díky. - Podívám se, jestli... - Řekněte mu, že zavolám přesně v deset hodin.
Je v jeho zájmu, aby se dostavll. Co mu chci sdělit, je velice důležité.
V Paříži a okolí je 187 míst, kde běží poutě. Ani armáda by to nenašla.
Pusťte konec.
- Podívám se, jestli... - Řekněte mu, že zavolám přesně v deset hodin.
Je v jeho zájmu, aby se dostavll. Co mu chci sdělit, je velice důležité.
Tady už nejsou žádný zvuky.
Buď změnil budku, nebo pouť skončila.
- Z těch 187 míst... ...chceme to, kde skončila pouť.
Potřebujeme tři minuty, abychom dojeli do Denfertu.
- Zkuste ho zdržet u telefonu. - Rozumím.
Upozorněte taky komisařství. Může tam být před námi.
- Kdyžtak ať ho seberou. - Jasný.
Šéfe, mám ho na drátě.
Řekněte mu něco, sakra. Že mě třeba hledáte. Zdržte ho.
Duviele, auto už přijelo?
Ještě ne, komisařství není poblíž té budky. Jsou na cestě.
Zmeškáme ho.
- Zavěsil, šéfe. - Sakra!
A je to. Auto je na místě. Zadrželi chlapíka z budky.
Už tam jedeme.
Odporný policajti! Svině! Prasata!
Julien Dallas. Fakulta přírodních věd.
Tři zadržení za účast na různých manifestacích, ale dosud netrestán.
Tak... Začneme od nuly.
Komu jste volal dnes v deset hodin ráno z telefonní budky na náměstí Mallarmé?
Hovno.
Norah Elmerová. Říká vám to něco?
Hovno.
A Germaine Doizonová?
Hovno!
Na to, že je z přírodovědecké fakulty, má tak trochu omezený slovník.
To má.
Není přestupek telefonovat z budky.
A já nemusím nic ří at odporným policajtům.
To je ono! Rozbijte mi hubu! Ano, namlaťte mi!
Hovno.
Hergot.
Dobře, poslouchej.
Nemám čas hrát si na pořádkový síky a studenty.
Já odložím obušek, ty dlažební kostku...
a klidně diskutujeme. Dobře?
Mám na krku tři vraždy. A můžu mít i čtvrtou. Dřív či později.
Šíkenec se prochází po Paříži. Zabíjí.
Jestli mi neřekneš, komu jsi volal dnes ráno, budeš to ty.
Nemyslíš si, že kdybys měl jednou v životě podat ruku policii, že je to dnes?
Musím si to rozmyslet.
Přemýšlej. Duviele, vezmi pána vedle.
- Tak co? - Máme tu 542 dopisů.
27 žen podezřívá manžely, že jsou Minos.
48 žen obviňuje své bývalé milence. Všechny jsme ověřili.
Jo, já mám zatím 75 těch, kteří tvrdí, že jsou Minos.
Šéfe, nějaký Pierre Waldeck, přítel Hélene Grammontové.
- Chcete ho vidět, nebo? - Jdu tam.
- Prosím, pane Waldecku. - Díky.
Nechtěl jsem vás obtěžovat, komisaři. Máte jistě dost práce s tím vším.
Byla to moc fajn dívka, víte?
Jsem z toho rozrušený.
Věděli jsme o tom, ale nemohli jsme nic dělat.
Ani přátelé, ani policie.
Je to hrozné.
- Díky. - Ano, díky.
Myslel jsem na spoustu věcí.
Proč ona?
Kdo jí co mohl zazlívat? Z jakého důvodu?
A potom mě něco napadlo. Je to možná hloupé.
Ale myslel jsem na to, co by mohlo ty zločiny spojovat.
Nějaký společný jmenovatel. A pak jsem si vzpomněl na nemocnici.
Hélene Grammontová tam pracovala.
Germaine Dozionová nebo Dozouanová, nepamatuju se...
- Germaine Doizonová. - Ano, to je ono. Pardon.
Díky. Prostě...
Byla ve stejné nemocnici.
Norah Elmerová. Pamatuji si...
Právě jejíko manžela k nám dovezli po automobilové nehodě.
Možná, že to nic neznamená.
Pane Waldecku, až budete někdy bez práce, přijďte za mnou. Byl byste dobrej polda.
Promiňte, že jsem obtěžoval. Na shledanou, komisaři.
- Díky, nashle. - Díky, pane.
- Dále. - Dobrý den, komisaři.
Zbytky předmětu, který jste získal. Jsou ze skleněného oka.
Určitě?
Ano. Už na tom děláme dva dny a dvě noci. Není pochyb.
Děkuju.
Tak co, pane Dallasi?
V pořádku. Řeknu vám, komu jsem volal.
- Je to zbytečný. - Pustíte mě? - Ano. - Proč?
Pro tvý krásný oči.
Minos neví, že my víme, že má skleněný oko.
Drž ho tak, jako když jsi zapaloval Waldeckovi.
- Co jsi udělal pak? - Pohnul jsem zapalovačem, abych mu zapálil.
Panebože.
Jeane, podívej se.
- Jaký datum? - Jsou dnešní.
Zjisti chybějící písmena. To je jméno příští oběti.
Myslím, že je to tenhle.
Už nehledej, mám to. Pamela Sweetová, 25. poschodí.
Ano?
- Madam Pamela Sweetová? - Ano, co se děje?
Tady je policie, madam.
Haló! Haló!
Poslyšte, Letelliere. Můžu vyhodit do vzduchu celou čtvrť.
Jestli teď něco zkusíte,
sejmu tu odpornou děvku, jejíko pasáka, její dceru a personál. Slyšíte mě?
Waldecku, co chcete?
Řeknu vám to později. Musím si to rozmyslet.
Jděte dozadu.
Jděte na stranu.
Neměj strach, drahoušku. To nic není.
Policie právě obklíčila celou budovu, ve které...
Právě jsme přišli před budovu, kde se ukrývá Pierre Waldeck.
Poté, co granát, který hodil před vchod do kina Royal Wagram,
měl za následek jednoho mrtvého a 17 zraněných. Z toho 10 velmi vážně.
Vy dva. Úplná evakuace budovy. Dozadu se mnou.
- Dobrý den, Letelliere. - Prefekte. - Mluvil jste s ním? - Ano.
- Jak tedy? Co přesně chce? - Říká, že si to musí rozmyslet.
Julien Remy, Evropa 1. Nic nového od našeho posledníko vstupu.
Všichni tady mají oči upřené na dvě otevřená okna Pamely Sweetové.
A v husté tmě, která se právě snáší na tuto věž,
tato světla znamenají ještě naději života.
Pro rukojmí začíná strašlivá noc.
Stejná pro policejní jednotky, které jsou zde shromážděny.
A právě jsem zahlédl plukovníka Duprého,
velitele hlavníko štábu pařížské policie, který právě přichází.
Plukovník Dupré se nyní připojí k policejnímu prefektovi.
Vidíme také ředitele soudní policie, divizníko komisaře Sabina
a komisaře Letelliera, který je pověřen vyšetřováním tohoto případu od počátku.
To je v tomto okamžiku vše a já předávám slovo do studia.
Záběry, které právě vidíte, ukazují dům, ve kterém bydlí Pamela Sweetová.
Stovky přihlížejících čekají za ohradou, zatímco pohyb policejních sil je intenzivní.
Na střechách vldím siluety odstřelovačů z elitní brígády,
do které patřil komisař Letellier
a která je dnes pod vedením komisaře Ponceleta na místě.
Je tohle signál k operaci? Otázka, kterou si zde všichni kladou.
Policie zcela pochopitelně stále mlčí.
Vrátíme se do vysílání, jakmile dojde k novému...
Letelliere!
Pánové, ustupte, prosím. Uvolněte místo. Ustupte, prosím.
Letellier, slyším.
Okamžitě odvolejte svoje střelce.
Jestli nezmizí do 30 vteřin, zabiju rukojmí.
Waldecku, buďte klidný.
Nikoho jsem na střechy neposlal. Slíkil jsem vám, že všechno projde klidně.
Zařídím to.
Až napravíte svůj omyl,
řeknu vám svoje podmínky.
- Poncelete, okamžitě vyčisti střechy. - Co se děje?
A vy ostatní, žádnou iniciativu. Rozumíte? Nikdo se ani nehne.
Rychle, slezte všichni. Čekejte v autech.
Moissacu, vyhoď hned rozhlas, televizi, tisk. Všechny.
Poslouchá v rádiu všechno, co tu děláme.
Haló, Jacquesi. Policie evakuuje všechny novlnáře.
Nahoře elitní střelci opouštějí své pozice.
Nevíme, zda bylo učiněno nějaké rozhodnutí nebo jestli začalo vyjednávání.
Zavolám znovu za chvíli. Předávám slovo do studia.
Díky, Patricku Picarde. Jsme rádi, že zde můžeme přivítat
profesora Jacquese Lipsteina, odborníka přes mentální onemocnění.
Chceme, aby nás z hlediska své profese blíže seznámil s případem Minose.
Nejdříve otázka, kterou si tu kladou všichni.
Lze vyjednávat s duševně nemocným člověkem, jako je Minos?
A pokud lze vyjednávat, myslíte si, že opravdu dodrží své sliby?
Ano. Vždycky lze vlastně vyjednávat.
Avšak je velmi obtížné předvídat chování člověka, jehož mozek je zasažen bludem.
Abychom to dokreslili, profesore, pustíme vám jeden dokument.
Podařilo se nám dnes odpoledne nahrát madam Waldeckovou, matku Minose.
Bydlí v Charleville v Ardenách, má malou restauraci u silnice do Sedanu.
Poslechněte si ji, prosím.
Nerozumím tomu. Jsem rozrušená.
Byl velmi něžné a hodné dítě.
Vždycky přinášel jen uspokojení.
Vždy jsme dávali pozor, aby neměl špatné kamarády, ani nečetl nic špatného.
A taky bych řekla... Ještě v 18 náš Pierre žádal o dovolení, aby směl jít ven.
Nechápu, co se mohlo stát. Nechápu to.
Tedy... Slyšel jste úryvek z rozhovoru s madam Waldeckovou, matkou Minose.
Profesore, obracím se na vás také proto, že jste autor díka "Sexuální potlačeník'.
V naší formě společnosti, kterou činíte zodpovědnou
za proměnu lidstva ve společenství neurotizovaných sexuální depresí...
Určitě víte, že Freud jako první řekl, že lidstvo jako celek je jeho klientela.
Jenomže proto, že nenosí bombu v každé ruce, nevšímáme si jich.
Před všemi zábranami, které naše konvenční morálka staví proti sexuálnímu životu,
se někteří jednotlivci utíkají do neurózy.
Nepřekvapilo by mě, kdyby Waldeck patřil k tomuto typu neurotiků.
Ale tyto zábrany před sexuálním životem, profesore...
Nemyslíte, že my přes ně vesele skáčeme?
Ano, jistě. Jen je třeba mít věk, abychom to dělali.
Věk oficiální pro zákon. Věk řečený decentní pro morálku.
Ale sexuální puzení se probouzí už mnohem dříve.
Podívejte se napří lad na Minose. Byl jistě dítětem velmi dobrého zdraví.
A ve dvanácti jeho orgány najednou dosáhly funkce
s naprostým, 100% probuzením touhy.
A právě v tom okamžiku před něj postavili zábrany takových pojmů,
jako jsou neslušnost, hanba, cenzura, hřích,
peklo, trest, morální odsouzení a tak dále...
To jsou pojmy, které jsme si vymysleli právě proto,
abychom umně vytvořili sexuální potlačení.
Závěr: Dítě se nachází ponořeno v tom,
co nazýváme nezměrným zoufalstvím puberty.
Zoufalství, ze kterého se dostáváme.
Jediné číslo:
Ve Spojených státech například
zaznamenávají ve dne i v noci sexuální útok každých 28 minut.
Jinak řečeno, profesore, přimlouváte se za polehčující okolnosti.
Ne!
- Letelliere. - Co je, Waldecku?
Poslouchejte mě dobře, Letelliere. První část mých podmínek.
Načasoval jsem přesně na tři hodiny explozi,
která nenechá nic živého v okolí, jestli nesplníte mé instrukce.
Ve 2:45 chci auto s plnou nádrží benzinu před domem.
Sejdu s matkou a s dítětem, aniž by kdokoli zasáhl.
Auto bude řídit matka, zatímco já budu mít namířenou zbraň na tu malou.
A pojedeme přímo do Orly,
kde nás musí čekat letadlo připravené k odletu i s posádkou.
Jak si to představuje?
Žádné letiště ho nenechá přistát. Ať poletí kamkoliv.
Kdo říká, že někam poletí?
Nechce letadlo, aby letěl jinam.
Chce nám diktovat další podmínky až nahoře.
Bude kroužit nad Paříží,
- dokud nesplníme jeho příkazy. - Ale co máme splnit?
Bludy toho šíkence? To je přece nemožné.
Takže...
Co navrhujete?
Získat čas.
Ano.
Waldecku, mluvil jsem s nadřízenými. Vše klape, jen potřebujeme víc času.
Auto máme, ale letadlo nám dělá problémy.
- Musíte mi dát čas, abych je vyřešil. - Jaké problémy?
Orly je v noci zavřené. Nemůžeme mít Boeing hned.
Žádám vás, abyste odložil svůj plán.
To znamená?
V 7:00 auto, v 7:45 letadlo. Dřív nemůžu.
Haló! Slyšíte mě?
Ano, slyším vás. Přemýšlím.
Nařídím bombu na 7:15.
Víc už nic nezměním. Ať je to, jak chce.
Mám řešení, pane plukovníku.
Závisí na vás, ale obnáší obrovské riziko.
Přesto vás žádám o povolení.
Nahoře jsou dva muži, já jediný znám Minose.
Haló, Waldecku. Tady je Letellier. Nepřerušujte mě.
Vysvětlím vám detailní průběh operací.
Auto, které jste žádal, bude přistaveno před dům s plnou nádrží.
Všechny policejní síly budou evakuovány.
Za pět minut můžete sejít s matkou a dítětem.
Nikdo vás nebude sledovat až do Orly,
kde vás čeká Boeing s posádkou připravenou ke startu.
Jeane, pusť ho.
Letelliere.
Skvělé.
Byl to vážně vynikající výkon.
Ne, stačilo mít malou hlavu a velký svaly.